Tak došlo ktomu, že zajistil Georga u kruhu, lezl bez jíštění dal až na vrchol,   odtut mu hodíl lano a dobral ho na vrchol. 
  Mně na tu cestu o něco později také dostal,  z tím rozdílem,  že jsme oba lesli nejíštěně  v traversu nad údolní stěnou,  protože bylo  krátke  lano.
Přesto, mi jsme mělí spolu ve vžech okolnostech i v Tatrach , a přes rúzné nedorozumněni   vžycky hodně stěsti.  Tak při nočnym  zestupu s Velké  Vysoké, až na Popradské Pleso po uzké stezce.  
On nemohl ve tmě udržovat svou ronováhu, a tak  ho museli vodit a držet, a to bez svítelní,  jeden napřed a druhy vzadú.  Příšli uplně zmateny o pul noci do taboru, gde jsme se už  vžichni strachovaly.
Na vylet do Tater jsme měli hodně těškou výzbroy,   v pytlech přivázani na krosnach  s vlastni vyroby.    Trostlíkúv  nejnověši  vynález :   krosná s kolečkama.  Smál se nám všem,  jak jsme se dřely,  až mu v Praze na nástupisti  praskla skleněná láhev s petrákem,  kterou měl bezstarostně na krosně ve vněši  postraní tažce zastrčenou. 
On byl vždy dobrým trpělivem a láskavým kameradem,  a proto  byl take vždy   vděčny že mohl byt přítom, gdyž jsme šly lezt  anebo pri výletech  do Iserských na  vyhledáni skál  a vystupu.   Duležití bylo pro něj  společné podníkani jak proskoumáni leseckých oblasti v severných čechach.
 Od roku 1953 gdyž sme udělali řídičáky,  jsme si take navzajem  pomahali i v udržováni motocyklu. Později některy s nás  už měl stary Automobil,  tak že jsme se dostali až do zaského švycarska,  a náš HALU mohl byt  věčinou pritom.                       
Po vysidlení většiny naších HOS členú do BRD jsme ze začatkú stratili na delši dobu kontakty.  To se však se změnilo když mu přatele Fischer a Jung při návštěvě v Jablonci předaly Fax. Od te doby jsme byle v stálem spojeni a vyměnili si myšlenky, starosti a vzpominky.
Po převratu mohl se  Werner vlastním autem několikkrat zúčastnit naších zajezdu, našeho "Posledni Slaněni". Občas jsme se mohli sejít i v naší horolezecké vlasti.
I gdyž Werner byl už delši dobu važně nemocen a často musel do nemocníce, fungovalo naše spojeni pomoci Faxu až do jeho posledních dnu.
Jeho neivětší strach a zatěž vyšel od  nového  majitele domu, ktery ho vermomoci chtěl s baraku vyhostit.   Vzal mu nejen garage a  hobbysklep, ale  sasahoval  mu  i do bytové pohody.  Jedině pomoci jeho invalidniho prúkazu, jako zřeknuti se mnoha, mu na schval nadrobených nedostatku normalneho  bydleni.  
  Jeho vnučka Sonja se mu postarala sice o skoro všechní příležitosti.   Přesto se cítil poslední dobou opuštěn od veřejnosti.  
Zda se že jedině jeho prítelkyně Lída nestratila  do poslendi chvilí jeho duvěru. 
Od Ludmili Lemberkoví Jitřní 8 46602 Jablonec.... přišla poslední sprava dne 21.02.2011v 15.57 hod. Lida psala bez komentaru: dnes Werer zemřel .
Tak je osud našeho hlucheho přitele a kamaradu,  když  tak nahle mohl odstoupit do horolezeckeho nebe.    Jestli v onom světě existuje nějaka odměna za jeho  věrné Kamaradstvi, tak přejeme svlaště jemu spravidlivost a  většní duševní klid. 
Ahoj HALU