Tak došlo ktomu, že zajistil Georga u kruhu, lezl bez jíštění dal až na vrchol,   odtut mu hodíl lano a dobral ho na vrchol. 
  Mně na tu cestu o něco později také dostal, z tím rozdílem,  že jsme spolu lesli nejíštěně  v traversu nad údolní stěnou.
Přesto jsme mělí spolu ve vžech okolnostech i v Tatrach , a přes rúzne nedorozumněni   vžycky hodně stěsti.  Tak při nočnym  zestupu s Velké  Vysoké, až na Popradské Pleso.  
On nemohl  bez viděni udržovat svou ronovahu, a tak  ho museli vodit a držet bez svítelní jeden napřed a druhy vzadú.  Příšli uplně zníčeny o pul noci do taboru gde jsme se už  vžechni strachovaly.
Pro cestu do Tater jsme měli hodně těškou vyzbroy  v pytlech, privazani na krosně s vlastni vyroby.    Trostlíkuv  novi  vynález :   krosná s kolečkama.  Smál se nám všem,  jak jsme se dřely,  až mu v Praze na nástupisti  praskla skleněná lahev s petrákem,  kterou měl bezstarostně na krosně v postrani tažce zastrčenou. 
On byl vždy dobrým a láskavým kameradem,  a proto  byl tak vděčny že mohl byt přítom, gdyž jsme šly lezt   anebo pri výletech  do Iserských na  vyhledáni skál  a vystupu.   Hlavni věc byl  společné podníkani na lesení nebo proskoumáni leseckých oblasti v severných čechach.
 Od roku 1953 gdyž se udělali řídičáky,  jsme si take  pomahali i v udržováni motocyklu. Později některy s nás  už měl stary Automobil,  tak že jsme se dostali až do zaského švycarsko,  a náš HALU mohl byt  věčinou pritom.                       
Po vysidlení většiny naších HOS členú do BRD jsme ze začatkú stratili na dobu kontakty.  To se však změnilokdyž mu přatele Fischer a Jung předaly Fax. od te doby jsme byle v stálem spojeni a vyměnit si myšlenky, Starosti a vzpominky.
Po převratu mohl se  Werner vlastním autem několikkrat zúčastnit naších zjezdu našeho....  Posledni Slaněni. Občas jsme se mohli sejít v naší horolezecké vlasti.
I gdyž byl Werner už delši dobu važně nemocen a často v nemocníci, fungovalo naše spojeni pomoci Faxu až do jeho posledních dnu.
Jeho neivětší strach a zatěž vyšel od  nového  majitele domu, ktery ho vermomoci chtěl s baraku vyhostit.   Vzal mu nejen garage, hobbysklep ale  sasahnul i do bytové pohody. Jedině pomoci jeho invalidniho prúkazu, jako zřeknuti se mnoha, mu na schval nadrobenych nedostatku normalneho  bydleni.  
  Jeho vnučka Sonja se mu postarala sice o skoro všechní příležitosti.   Přesto se cítil poslední dobou opuštěn od veřejnosti.  
Zda se že jedině jeho prítelkyně  nestratila  do poslendi chvilí jeho duvěru.Od Ludmili .... přišla poslední sprava dne 21.02.2011v 15.57. Lida psala bez komentaru: dnes Werer zemřel .
Tak je osud našeho neslišiciho pritele a kamaradu, ktery tak nahle mohl vstoupit do horolezeckeho nebe.  Jestli v onom světě existuje nejaka odměna za jeho  věrné Kamaradstvi, tak přejeme svlaště jemu většní duševní klid. 
Ahoj HALU