Tak došlo ktomu, že se odvázal,  zajistil Georga u kruhu, lezl bez jíštění dal až na vrchol,   odtut mu hodíl lano a dobral ho na vrchol. 
  Mně na tu cestu o něco později také dostal, z tím rozdílem,  že jsme v traversu nad údolní stěnou najednou spolu lezli nejíštěně  .
	Přesto jsme mělí spolu ve vžech okolnostech i v Tatrach , a přes rúzne nedorozumněni   vžycky hodně stěsti.  Tak při nočnym  zestupu s Velké  Vysoké až na Popradské Pleso.  
On nemohl  ve tměi udržovat svou ronovahu, a tak  ho museli vodit a držet bez svítelní jeden napřed a druhy vzadú.  Příšli uplně zníčeny o pul noci do taboru gde jsme se už  vžechni strachovaly.
	Pro cestu do Tater jsme měli hodně těškou vyzbroy  v pytlech, privazani na krosně  vlastni výroby.    Trostlíkúv  novi  vynález :   krosná s kolečkama.    Smál se nám všem,  jak jsme se dřely,  až mu v Praze na nástupisti  praskla skleněná lahev s petrákem,  kterou měl bezstarostně na krosně v postrani tažce zastrčenou. 
	On byl vždy dobrým a láskavým kameradem,  a   tak vděčny že mohl byt přítom, gdyž jsme šly lezt   anebo pri výletech  do Iserských na  vyhledáni skál  a vystupu.   Hlavni věc bylo  společné podníkani na lesení nebo proskoumáni leseckých oblasti v severných čechach.
	 Od roku 1953 gdyž se udělali řídičáky,  jsme si take  pomahali i v udržováni motocyklu. Později některy s nás  už měl stary Automobil,  tak že jsme se dostali až do saského švycarska,  a náš HALU mohl byt  věčinou pritom.                       
	Po vysidlení většiny naších HOS členú do BRD jsme ze začatkú stratili na dobu kontakty.  To se však změnilo když mu přatele Fischer a Jung předaly Fax. Od te doby jsme byle v stálem spojeni a vyměnili si myšlenky,  Starosti a vzpominky.
	 Po převratu mohl se  Werner vlastním autem několikkrat zúčastnit naších zjezdu a na traditčné  Posledni Slaněni.   Občas jsme se mohli sejít v naší horolezecké vlasti.
	I gdyž Werner už delši dobu byl važně nemocen  a často v nemocníci, fungovalo naše spojeni pomoci Faxu až do jeho posledních dnu.
	Jeho nejivětší strach a zatěž vyšel od  nového  majitele domu, ktery ho  chtěl s baraku vyhostit.   Vzal mu nejen garaž a hobbysklep,  ale  sasahnul i do bytové pohody. Jedině pomoci jeho invalidniho prúkazu, jako zřeknuti se mnoha mu na schval poškosených prostředku normalneho  bydleni.  
 	 Jeho vnučka Sonja se mu postarala sice o skoro všechní i uřední zaležitosti.   Přesto se cítil poslední dobou opuštěn a  odpojen od veřejnosti.  
	Zda se že jedině jeho hluchá prítelkyně  nestratila  do poslendi chvilí jeho duvěru. Od Ludmili .... přišla poslední krátka správa,  dne 21.02.2011 v 15.57. Lida psala bez komentaru:   dnes Werer zemřel.  
	Takovy  je osud našeho neslišiciho přítele , ktery tak nahle  vstoupil do horolezecké nebe.  Jestli v onom světě existuje nějaka odměna za jeho  věrné Kamaradstvi, tak přejeme svlaště jemu  většní duševní klid. 
Ahoj HALU
Ps.: pohled se strany potomku na jeho jsoucnost by byl zajimaví.